Karl Friedrich Eichhorn | |
![]() | |
Född | 20 november 1781[1][2][3] Jena[4] |
---|---|
Död | 4 juli 1854[1][2][3] (72 år) Köln[4] |
Medborgare i | Sachsen-Weimar-Eisenach |
Utbildad vid | Göttingens universitet Humboldt-Universität zu Berlin ![]() |
Sysselsättning | Domare, universitetslärare, akademiker, författare |
Arbetsgivare | Göttingens universitet Humboldt-Universität zu Berlin Europa-Universität Viadrina |
Föräldrar | Johann Gottfried Eichhorn |
Utmärkelser | |
Maximiliansorden för konst och vetenskap (1853) Pour le Mérite för vetenskap och konst Röda örns orden | |
Redigera Wikidata |
Karl Friedrich Eichhorn, född den 20 november 1781 i Jena, död den 4 juli 1854 i Köln, var en tysk rättslärd, son till Johann Gottfried Eichhorn och kusin till Johann Albrecht Friedrich von Eichhorn.
Eichhorn blev juris professor i Frankfurt an der Oder 1805, i Berlin 1811, i Göttingen 1817 och för andra gången i Berlin 1832.
År 1833 blev han övertribunal- och legationsråd, 1838 medlem av Preussiska statsrådet och 1843 medlem av övercensurdomstolen. År 1847 tog han avsked från statens tjänst.
Jämte Savigny började Eichhorn inom rättshistorien tillämpa samma historisk-filologiska metod, som Barthold Georg Niebuhr genomförde i sin romerska historia. Han räknas därför bland ledarna av den historiska skolan inom tysk rättsvetenskap.